4. Професійна мовнокомунікативна компетенція
Провідною метою навчання мови на пороговому рівні визнають формування комунікативної компетенції, що має кілька складових: лінгвістичну, соціолінгвістичну, соціокультурну, стратегічну, соціальну та дискурсивну.
Лінгвістична компетенція передбачає оволодіння певною сумою формальних знань і відповідних їм навичок, повязаних із різними аспектами мови: лексикою, фонетикою, граматикою. При цьому постає питання: які слова, граматичні структури та інтонеми необхідні людині того чи іншого віку, професії тощо для забезпечення нормальної взаємодії мовою, яка вивчається.
Соціолінгвістична компетенція — це здатність здійснювати вибір мовних форм, використовувати і перетворювати їх відповідно до контексту.
Мова відбиває особливості життя людей. Вивчаючи
багатоманітність планів вираження, можна багато що зрозуміти і дізнатися про культуру країни мови, що вивчається. А це підводить нас до необхідності формування соціокультурної компетенції. Набуття соціокультурної компетенції не зводиться лише до формування глобальних уявлень про світ. Вона пропонує весь процес навчання мови.
Певні вміння й навички в організації мовлення, вміння вибудовувати його логічно, послідовно й переконливо, ставити завдання й досягати поставленої мети — це вже новий рівень комунікативної компетенції, що у матеріалах Ради Європи названий стратегічним чи дискурсивним.
Багато питань даного рівня комунікативної компетенції прекрасно розроблено в курсі риторики: недарма деякі гуманітарнозорієнтовані школи включають цю дисципліну до обовязкової програми.
Ключовим поняттям концепції вивчення і мов у європейських країнах є поріг комунікації, а методичними орієнтирами — правильна вимова і сучасне розмовне мовлення. Вивчення мови, таким чином, виходить за рамки педагогіки і набуває важливого політичного значення. Йдеться про переорієнтацію з оволодіння граматичними структурами на оволодіння живою мовою.
Останньою зі складових комунікативної компетенції, але жодним чином не останньою за значущістю є соціальна компетенція. Вона передбачає готовність і бажання взаємодіяти з іншими, впевненість у собі, а також уміння поставити себе на місце іншого і здатність впоратися із ситуацією, що склалася.
- 3. Комунікативне призначення мови в професійній сфері
- 4. Професійна мовнокомунікативна компетенція
- 5. Поняття національної та літературної мови. Найістотніші ознаки літературної мови
- 6. Мова і культура мовлення в житті професіонального комунікатора
- 7. Комунікативні ознаки культурної мови. Типологія мовних норм.
- 8. Словники у професійному мовленні. Типи словників
- 10. Мовний, мовленнєвий етикет. Стандартні етикетні ситуації
- 12. Функціональні стилі української мови та сфера їх застосування. Основні ознаки функціональних стилів
- 13. Професійна сфера як інтеграція офіційно-ділового, наукового та розмовного стилів
- 15. Сутність спілкування. Спілкування і комунікація. Функції спілкування
- 16. Види, типи і форми професійного спілкування
- 17. Невербальні компоненти спілкування. Слухання і його роль в комунікації
- 18. Гендерні аспекти спілкування
- 19. Поняття ділового спілкування. Види та моделі спілкування